Ehkä se nimi kenties johdatteli noihin mielikuviin mutta minusta tässä tapauksessa nimi sopii tuoksuun kuin nenä päähän. Oli pakko sitten töpötellä kämmenselälle.
![Wink ;)](./images/smilies/icon/wink.gif)
Minulle tämä nostattaa kellastuneita 60- ja 70-luvun valokuvia silmien eteen, nimen omaan kesään sijoittuvia. Ehdottomasti tämä on väriltään keltainen ja oranssi ja täynnä lämmintä ihoa. The Doors soi taustalla. Tämän tuoksun siivittämänä voisi ihanasti hupsutella kuumalla hiekkarannalla, meheviä persikoita syöden. Tämä on iloinen tuoksu, ehdottomasti pienessä sievässä, sellainen ohuesti riehakas nousuhumala. Auringon kuumentama iho toista samanmoista vasten, makeita ja tahmeita suudelmia.
Se on muuten se drydown joka tässä mulla potkii vastaan. Aurinko menee pilveen, nousuhumala iskee, tulee melkein huono olo. Persikoista valunut mehu on enää vain ällöttävän tahmaista, hiekka tarttuu ihoon kiinni, kädet varsinkin ovat ihan hiekkaiset. Eväsleipää haukatessa hampaiden välissä kirskuu hiekka, varjossa tulee kylmä, iho nousee kananlihalle. Termospullossa on väljähtänyttä kahvia ja suklaat ovat sulaneet eväskorin pohjalle möykyksi. Tunkkainen olo.
No en tiedä onko se Moulin Rouge oikeasti lineaarinen, minulle jäi sellainen mielikuva, ettei se oikein muuttunut miksikään loppua kohden, pysyi semmoisena puuteripilvenä loppuun saakka. Mutta kuten sanottua, tuo oli vain ensivaikutelma.